РИМ, 67 рік н.е.
МІСТО ЗРУЙНОВАНЕ ПОЖЕЖЕЮ.
ІМПЕРАТОР НЕРОН ЗВИНУВАЧУЄ ПОСЛІДОВНИКІВ
ІСУСА ХРИСТА І ОДНОГО З ЇХНІХ ЛІДЕРІВ, САВЛА З ТАРСА,
СЕРЕД РИМЛЯН ВІДОМОГО ЯК ПАВЛО.
ХРИСТИЯН КИДАЮТЬ ДО КРИВАВОГО ЦИРКУ НЕРОНА
АБО СПАЛЮЮТЬ ЯК РИМСЬКІ СВІЧКИ, ЩОБ ОСВІТИТИ ВУЛИЦІ.
Більше нічого?
ДІЗНАВШИСЬ ПРО АРЕШТ ПАВЛА, ДО РИМУ ТАЄМНО ПРИБУВАЄ ЛУКА,
ЩОБ ПОЧУТИ ОСТАННІ МУДРІ СЛОВА ПАВЛА.
До мого гарнізону два тижні тому було призначено чоловіка.
Він дуже вправний із мечем.
Це добре.
У тебе ще є люди?
Звісно.
Нерон, захисник Риму.
Нехай він стоїть у центрі вашого дому.
Наш благословенний імператор Нерон, захисник Риму.
Так, це добре. Для тебе.
Сильний, здоровий, добрі зуби.
Він вам добре послужить.
Хочете, складу компанію?
-Дивися, це Лука. -Про кого ти говориш?
Це Лука?
Дякувати Богові.
Це Лука.
Лука?
Присцілло.
-Дякую, Юбуле. -Нема за що.
Луко.
Дякувати Богові.
Ми вже почали хвилюватися.
Довелося чекати біля брами довше, ніж я думав,
але я тут.
Тут стільки людей.
Багато хто втратив свій дім під час пожежі,
іншим погрожували сусіди, переслідували на вулиці.
Ходімо. Аквіла в будинку.
Аквіло.
Луко. Добре, що ти тут.
Радий тебе бачити, брате.
Ти чудово все організував.
Настали страшні часи. Не можна ризикувати.
Я знаю. Листи, які дійшли до нас, торкнулися серця громади,
і ми зібрали трохи грошей.
Тут не так багато, як я сподівався.
Їжа та припаси закінчуються.
Ми дуже вдячні за кожну монету.
Тарквіне, спитай у Геродітона та Руфа,
що нам потрібно в першу чергу. Іди.
Тарквін? Але ж він замолодий, щоб виконувати доручення.
Він вірний. Це хлопець-римлянин.
Втратив обох батьків під час пожежі.
Ми його прихистили. Це його кузен Кассій.
Він вступив до нашої громади, коли дізнався, чим ми займаємося.
Незабаром він прийняв хрещення.
Аквіло, тут усім можна вірити?
Ми віримо в Бога.
Ходімо їсти. Ти, мабуть, зголоднів.
Сам приготував?
Не знаю, чи я настільки зголоднів.
На місто опустилася темрява,
якої не було під час мого з Павлом останнього візиту.
Нерон став ще жорстокішим.
Він ще частіше проводить свої циркові ігри.
Чоловіків, жінок, дітей
розривають звірі під сміх натовпу.
Боже мій.
Нерон каже, він це робить, щоб показати громадянам Риму,
що послідовники Христа відповідальні
за те, що місто вигоріло дощенту.
А що буде з нашими братами і сестрами, яких ви тут прихистили?
Скільки ще ви зможете їх переховувати?
Ми не знаємо, Луко.
Ми на роздоріжжі.
Ми не знаємо, чи продовжувати практикувати християнство в Римі,
чи виїхати звідси всією громадою.
Присцілло...
Нащо залишатися в часи таких переслідувань?
Люди зневірилися.
Ми єдине світло, що залишилося в цьому місті.
Та залишившись,
ми наражаємо багатьох людей на небезпеку.
Тут багато сімей.
-Може, коли поговориш з Павлом... -Так.
Так, він нас просвітить щодо цього.
Він знатиме, що робити.
Ми будемо вдячні.
Луко.
Я знаю, тобі треба відпочити,
але дуже багатьом людям тут потрібен лікар.
Проведи мене до них.
МАМЕРТИНСЬКА В'ЯЗНИЦЯ РИМ
Бери вапняк, ну ж бо!
Ну ж бо, ворушися!
Годі.
Підніми його.
Ну ж бо. Піднімайся.
Павло з Тарса.
Людина, відповідальна за те, що половина Рима перетворилася на попіл.
Я очікував більшого.
Хоча б чоловіка, який може стояти на ногах.
Я Маурицій Галлас,
командир Третього легіону Риму.
А зараз - новий префект Мамертинської в'язниці.
«Його величність імператор Нерон оголошує тебе
спокусником і облудником,
тебе звинувачено в державній зраді.
Цей злочин карається смертю
через відрубання голови за наказом імператора Нерона».
А до того тебе залишать самого в темній камері.
Ще 20 батогів старому.
Підроблені римські документи.
Знадобляться, якщо тебе зупинять вартові у місті.
Якщо не придивлятимуться, то все буде гаразд,
а якщо придивляться - тебе вб'ють.
Зрозуміло.
Це сигнал.
Мир Господа нашого нехай буде з тобою, брате.
Він мені знадобиться.
Але пам'ятай,
ти вийдеш, тільки якщо я тобі дозволю.
Звісно, у тебе є влада.
Я повернуся до закінчення нічної сторожі.
Вітаю, брате.
Брате.
Лука.
Мені це сниться?
Ні.
Я тут.
Хвала Богові.
-Хвала Богові. -У тебе свіжі рани.
Вставай.
Сидіти можеш?
Сідай.
Так.
Я не сподівався знову побачити тебе в цьому житті.
Я теж.
Потрапити сюди, мабуть, дорого коштувало.
Гадаю, гроші краще було використати
для добра наших братів і сестер.
Можливо.
Але ніхто зі спільнот не був проти,
навіть коринтяни розщедрилися, хочеш вір, хочеш - ні. Вибач.
Я вдячний.
Я постарів у цих стінах.
Кожна кістка болить.
Мій зір ще погіршився.
Годі скаржитися.
У мене є нова туніка
і чиста вода, аби помитися.
Тож ти будеш чистим старим.
Радий бачити, що тобі було чим зайнятися на час моєї відсутності.
Тебе знов заарештували,
ти знов кинув виклик Нерону
і, вочевидь, знайшов час спалити половину Рима?
Молодець, старий.
Я чув про суд над тобою на Форумі.
Я знаю, що ти там був сам.
Знаєш, я б ніколи тебе не покинув.
Зараз ти тут.
Саме так.
Розкажи мені якісь добрі новини, щоб я міг порадіти.
Добрі новини є на Криті та в Ефесі.
Тит і Тимофій заткнули роти лжепророкам
і розповсюдили правильне вчення.
А які новини в цьому місті?
Рим заплямований кров'ю наших братів і сестер.
Аквіла і Присцілла змушені
обирати, залишатися їм чи тікати.
Павле, нам стільки всього треба обговорити,
але римським спільнотам потрібна...
Їм саме зараз потрібна мудрість.
Яку мудрість я можу їм дати?
Я йшов направо, Христос посилав мене наліво.
Я йшов наліво,
а Христос штовхав мене направо.
Я багато про що шкодую,
я накоїв багато помилок, але все, що я робив,
я робив для Христа.
Йди.
Я незабаром повернуся.
Фізично він розбитий,
але його вперта стара душа повна віри та переконання.
Це добрі новини.
Я молилася, щоб ця самотність не розчавила його.
Він не розчавлений,
але переживає,
що його служінню Христу надійшов кінець.
Павло вам вдячний, що ви ризикуєте життям заради спільноти.
Він передав нам якісь мудрі слова?
Він просить вас визначитися,
куди вас кличе Христос.
Ніяких конкретних вказівок?
Ні.
Він просто навів приклад свого життя.
Сьогодні йому значно краще.
У нього вигляд...
Ось, випий це.
Допоможе від болю.
Присцілло?
Присцілло!
-Присцілло! -Я тут.
Октавіє? Що сталося?
Коли я її знайшов, вона ходила вулицями у такому вигляді.
Сідай.
Куди тебе поранено?
-Куди? -Октавіє, куди тебе поранено?
Куди тебе...
Вони вбили мого чоловіка.
І мого маленького сина.
Вони зламали двері.
Треба було прийти раніше.
У тебе кров. Куди тебе поранено?
Це не моя кров.
Це...
Це кров мого малюка.
Відведи її до будинку, щоб інші не бачили.
Ходімо. Ти в безпеці.
-Ні. -Ходімо.
Вони всі бачили цю бідолашну жінку,
вкриту кров'ю її рідних,
яких щойно зарізали.
Їхні обличчя були сповнені жаху.
Христос передбачав
ці важкі часи.
Ти знаєш, що помреш тут, у Римі.
Але ти впевнений в істині.
Я знаю, в кого я вірю.
І я впевнений у радості того місця,
куди я піду.
Так, але в інших я цієї впевненості не бачу, Павле.
Ці чоловіки, ці жінки, ці діти.
Я не можу полагодити їхню віру.
Ти можеш надихнути їхню віру,
так само як твої... Твої послання завжди надихали.
Хочеш, щоб я написав ще одне послання?
Час розігнати кров.
Кількість послідовників зростає.
Між нами є чоловіки, жінки, діти, які тебе ніколи не бачили
і ніколи не побачать,
їм потрібне рукописне свідчення цих діянь.
Саме тому я написав Феофілу
свідчення про нашого Господа Ісуса Христа.
Щоб він знав історію Христа,
а тепер люди мають знати твою історію.
Не можна, щоб люди слідували за мною,
а не за Христом.
Павле.
Ні, твоє переконання відкриває двері для Христа.
Я ніколи не бачив Христа у плоті,
але того дня, коли я почув твою проповідь у Троаді,
Господи, я побачив у тобі Христа.
Я залишив родину та друзів, усе життя позаду.
Ти напишеш це тут?
Що ти сказав?
Ти напишеш це тут?
Так.
Я можу пронести сюди приладдя.
Раніше в Римі все було по-іншому.
Якщо тебе спіймають з цими паперами
на виході з в'язниці,
це означатиме смерть.
Греку. Вставай.
Зазвичай люди намагаються звідси втекти,
а не потрапити.
-Кажуть, ти лікар. -Саме так.
Ти маєш високопоставлених друзів, як на лікаря.
Особливо грецького лікаря.
Імператор оголосив християнство забороненим культом,
а Павла з Тарса - головним порушником.
Ти розумієш, що ризикуєш життям,
але ти, грецький християнин,
сміливо заходиш до римської в'язниці.
Сміливо заходиш до моєї в'язниці.
Вибач...
Чудово.
Як ти й сказав, я маю високопоставлених друзів.
Я знаю прихильних до тебе людей.
Це добрі люди,
які билися та стікали кров'ю за Рим і його богів.
Лише тому я виконаю це прохання.
Я дуже вдячний.
Виведіть грека на вулицю.
Звісно, там він уже ризикуватиме.
-Що ти тут робиш? -Просто йду.
-Звісно. -Просто йду.
Подивімося на ці документи.
Я б ніколи не зрадив наших богів. Ніколи.
-Так? -Я б ніколи не зрадив наших богів.
-Добре. -Гей, ти. Ходи сюди.
Ти, геть звідси.
Покажи свої документи.
Присягаюся, я розповім усім іншим.
І що ти зробиш?
-Що? Чому ти питаєш? -Відчепися від мене, гаразд?
-Відчепися від мене! -Це...
Підпаліть його!
Ще олії!
Ось твій смолоскип.
Як свічка.
Бачиш це?
Спаліть його заживо.
-Помолися Богу тепер. -Ні.
Зраднику.
Ми хочемо почути твої крики!
Аквіло.
Я прокинулася, а тебе не було.
Я не міг заснути.
Лука повернувся. Він у безпеці.
Добре.
Це добре.
Ми любили це місто як своє.
Я бачу лише, на що воно перетворилося.
Рим Нерона.
Божевілля Нерона.
Це минеться.
Він не може правити вічно.
Скільки людей загинуть до того?
Мені важко прийняти рішення.
Я не отримую відповіді у молитві.
Залишаючись тут, ми наражаємо на небезпеку
життя братів і сестер під цим дахом.
А якщо ми підемо, скількох людей, що покладаються на нас,
ми приречемо на жахливу долю?
Христос чітко сказав,
що він посилає нас до вовків.
Він також сказав нам бути мудрими, як змії.
І невинними, як голуби.
Як сказав Павло,
кожен сам має прийняти рішення.
Вона любить цих людей.
Як власних дітей.
І вона знаходить у своєму серці місце
для всіх заблуканих у Римі.
Мені це так легко не вдається.
Аквіло, сьогодні вранці я бачив, як декого спалювали.
Я знав цього чоловіка.
Допомагав йому.
Я нічого не зробив.
Я не відчуваю любові до цих римлян.
Я не розумію цього зла.
Нас попросили заснувати спільноту...
Нас попросили заснувати спільноту в цьому місті,
проповідувати Євангеліє Ісуса Христа,
любити це місто,
але я більше не бачу, куди рухатися далі.
Що каже Павло?
Це те,
що приходить до кожного чоловіка й жінки
в думках і молитвах.
У декого з вас є родини, є діти.
Я розумію, ви хочете їх захистити і вважаєте за необхідне залишитися.
Аквіло, навіть для одного з нас ризиковано виходити за браму.
Як ми всі зможемо вийти?
Я попросив Юбула знайти шлях.
Під новим містом є старий акведук.
Про нього вже давно забули.
Вхід до цих тунелів розташований на землі,
якою володіють три багаті римські родини.
І нащо їм нам допомагати?
Бо вони розуміють, що Нерон
спалив дощенту половину міста.
Вони хочуть, щоб тиран помер,
а Рим знов належав людям.
Може, нам і зроблять послугу,
але не думайте,
що це буде легко.
-І куди ми підемо? -До Ефеса.
Там Тимофій, там нам будуть раді.
І греки набагато толерантніші до нас.
Ми були римлянами до того, як стали християнами.
Це наш дім.
Це рішення далося мені нелегко.
Та я вважаю, що поза Римом від нас буде більше користі.
Аквіла правий.
Та я вважаю, від того, що ми залишимося, теж буде користь.
Це правда, Рим зараз переживає найтемніші часи.
Та якщо ми його покинемо, чи не опиниться він у вічній темряві?
Хто б узяв до себе Тарквіна?
Ви знаєте, що в цьому місті трапляється з сиротами.
Їх залишають на вулицях помирати.
Або вони змушені йти до храмів і ставати повіями.
На вулицях стоять удови
і просять милостині, аби нагодувати своїх дітей.
Якщо ми їх покинемо,
хто їх нагодує?
Хто про них подбає?
Нерон винний у смертях моїх близьких, а не Рим.
Аквіла казав про тих, хто хоче скинути Нерона.
Хіба вони не наші союзники?
Саме так. Ми союзники.
І подумайте, скільки добра ми зробимо,
коли Рим звільниться від лютої хватки Нерона.
Немає легких відповідей.
Вірте в Бога, і він вкаже вам шлях.
Найскладніше буде переказати цим родинам,
щоб вони відкрили тунелі там, де ми можемо пройти непомітно.
Комусь доведеться йти на Палатинський пагорб, але це...
Це майже неможливо.
Нерон нікому з цих людей не довіряє. У нього всюди шпигуни.
Я піду.
Ні, Тарквіне.
Я можу піти. Вони всі подумають, що я сирота, жебрак.
Ніхто й двічі не погляне.
Я хочу допомогти.
Тарквіне, ходи сюди.
Передай це нашим друзям-римлянам
і скажи, що ми з вдячністю приймаємо їхню допомогу.
Ти дуже сміливий хлопчик.
Будь ласка, будь обережний.
Так?
Іди.
Безпечної подорожі.
-Благослови тебе Бог, синку. -Дякую.
Будь обережний.
Щасти тобі.
-Усього найкращого. -Йди з миром.
-Я знаю, ти можеш це зробити. -Так.
-Будь сильним. -Буду.
-Я пишаюся тобою. Йди. -Дякую.
Моє життя не почалося з ненависті.
Я не пам'ятаю цього відчуття в дитинстві.
Я завжди почувався як вівця у зграї вовків.
Невинним, як голуб.
Я був у храмі, дотримувався постів, молився.
Стефан був на вулицях,
допомагав удовам та сиротам,
проповідував істину п'яницям
і калікам.
Я був бездоганним за старовинним законом Ізраїлю,
а Стефан богохулив на святій Божій землі.
І що ти зробив?
Ми поширили брехливі чутки,
підняли галас, і його віддали під суд.
І що він казав на суді?
Що Ісус - Месія.
І що храм Божий більше не єдине місце,
де можна молитися.
Богохульство.
Я чув його останні слова, незважаючи на галас натовпу.
«Господи Ісусе, прийми мій дух.
Господи, не карай їх за цей гріх».
Навіть при смерті він богохулив.
У цю мить я присягнувся знищити
всіх, хто називав Ісуса з Назарета Месією.
Твоєї благодаті достатньо.
Цю стіну тут неможливо проломити.
-Звіти за ніч. -А грек?
Він приходив ще раз та пішов.
Що тобі відомо про Павла з Тарса?
Ходить дуже багато чуток.
Чарівник. Бог.
Божевільний.
Нащо цьому грекові відвідувати його у цій огидній ямі?
Він щось йому диктує.
Листа?
Історію.
Її стан не покращився.
Вона одужає.
А як ні?
Савле...
Савле,
чому ти мене переслідуєш?
Павле.
Дай мені руку.
Ти кричав.
Тут у темряві ховається диявол.
Мучить мене.
Вдень і вночі.
Нагадує про цю жахливу колючку терену в моїй плоті.
Я бачу себе дитиною.
Я хочу попередити його, яким шляхом він піде.
Усі ці роки вони мені марилися.
Я бачу, як вони
чекають
десь...
Але я не знаю цього місця.
Його значення завжди було приховане від мене.
Муза тортур, диявол нашіптує,
що вони не знайшли миру.
Вони не знайшли радощів.
Пам'ятаю, як Селія була маленькою.
Вона сиділа біля вікна
і дивилася, як маленькі горобці
співають та літають у садку.
Вона б сиділа там цілий день, якби я їй дозволила.
Пам'ятаєш наш дім до пожежі?
Світло у вікнах.
Квіти, дерева у саду.
Я була благородною жінкою.
Дружиною римського героя.
Це божевілля Нерона.
Я не звинувачую Нерона.
Не треба поводитися так,
ніби боги вже її забрали.
Гадаєш, ти їх не злиш, припускаючи, що вони не можуть її зцілити?
Я щодня приношу жертви!
Моя совість чиста.
Не думаю, що саме мене боги не слухають.
Ось і він.
Маурицію,
через твій похмурий вигляд ця мила жінка
стане дорожчою, ніж зазвичай.
-Я тебе пригощу. Елісію. -Публію.
Дякую, ні.
Ходімо.
Як життя у в'язниці?
Ти знаєш так само, як і я, що це сором.
Чорна мітка безчестя на моєму домі та родині.
Я двадцять років служив Риму,
ризикував життям, аби отримати громадянство,
а тепер маю стати ледачим слугою,
поки Нерон знущається над усім, що означає Рим.
Зараз складні часи, мій друже.
Саме тому боги приховують від нас день нашої смерті,
щоб ми могли насолоджуватися життям.
Вибач.
Друже, як твоя дочка?
З кожним днем усе гірше.
Я приносив жертви Добрій богині, та вона не відповідає.
Тоді принеси жертву Карні чи Медітрині,
а також Феліцітас, Фортуні,
Юноні, Лібері, Сорс, Спес, Трівії.
Є ще сотні богів.
У мене сидить Павло з Тарса.
Чоловік, винний у підпалі Риму?
Він лише цап відбувайло Нерона.
Що ти насправді знаєш про цих християн?
Я рідко бачу їх у закладах, які відвідую.
Але знаю, що у них є дивна прив'язаність
до бідних удів та потворних сиріт.
Та якщо хочеш дізнатися, що боги про них думають,
просто подивися навколо.
Бачиш, вони навіть не гідні освітлювати вулиці Рима.
Один грек постійно заходить
і записує якісь листи.
Маурицію, ти зовсім з глузду з'їхав
у цій темній в'язниці.
А якщо ти перехопиш ці листи,
знайдеш щось, що стосується злочинів,
-у яких його звинувачено? -Нерону не потрібні докази.
Пахне вбивством.
Половина міста вважає, що Нерон сам почав пожежу.
Та якщо ти принесеш йому щось,
що вказує на змову християн
спалити Рим, ти будеш героєм в очах Нерона,
найбільш шанованим чоловіком у Римі.
Маурицію, подумай про свою дочку.
Хіба боги не послухають,
якщо сам імператор принесе за неї жертву?
Це правда, що він бачив Месію?
Тобто Павло.
Де Лука? Луко!
Юбуле! Забери все зі столу! Негайно!
Аквіло.
Обережно. Покладіть його сюди.
Я знайшов його на вулиці.
Кажуть, його побили солдати,
після того як він пішов з Палатинського пагорбу.
Ні!
Ні.
Ось куди вас заведе надія на Бога.
Ми маємо відплатити за цей жорстокий учинок.
Багатьом з нас недовго лишилося жити в цьому місті.
-Зараз ми маємо бути сильними. -Бути сильними?
То ми як хворі собаки?
Ми ніяк не захищаємося,
коли нас ганяють містом
-і вбивають. -Кассію!
Ми розуміємо твій гнів.
Тарквін був для нас як син.
Я не повинна була його відпускати.
Чому ви звинувачуєте себе,
а не тих, хто його вбив?
Кого ще вони у вас забрали?
Ця жінка прийшла до вас,
вкрита кров'ю власної дитини.
А що б ти зробив, Кассію?
Скажи. Що б ти зробив?
Треба відплатити їм тим самим.
Так.
Убити їх під покровом темряви!
-Я з тобою, Кассію! -Підпалити і вбити їх
у їхніх будинках, поки вони сплять!
Ти кажеш так, ніби ніколи не чув
слів Христа.
Ніколи не ходив із Христом!
Звідки ти знаєш, що він би сказав в обличчя
-Нерону, втіленню зла? -Тихо!
Заспокойтеся.
Ніхто з нас не ходив із Христом.
Та Павло знав його довше, ніж усіх нас.
Я бачив, як його били,
я бачив, як його каменували і шмагали,
але він і пальцем не поворухнув, щоб відповісти катам.
Нехай з вами буде мир, бо ми живемо у світі,
але не воюємо у війнах світу.
Мир починається з тебе, Кассію.
Любов - це єдиний шлях.
З нами був римський хлопець Тарквін.
Його вбили минулої ночі на вулиці.
Його любили у спільноті.
Більшість з них вірить у Євангеліє.
Але в нього є кузен, який...
Він їх розділяє, Павле.
Усе більше молодих людей, що...
Вони хочуть розплати.
Вони хочуть помсти.
Ми не можемо відповідати злом на зло.
Зло можна перемогти лише добром.
Зважаючи на те, що вони пережили,
ти можеш їх у цьому звинуватити, Павле?
Що ти їм сказав?
Любов - це єдиний шлях.
І після всього, що ти бачив,
ти досі в це віриш?
Я нічого не бачив.
Господи...
Цей світ у лещатах зла.
Це цирк Нерона.
Пристрасна ненависть.
Кров заливає вулиці,
вдови та сироти вмирають з голоду.
Дітей, що народилися з найменшою вадою,
викидають, їх позбуваються.
Цей світ
нічого не знає про любов.
І ти відмовишся від цього слова, коли Христос
-не відмовився від нас? -Чому ні?
-Ні! -Чому ні?
Любов - це єдиний шлях.
Любов, яка довготерпить.
Любов, яка милосердствує,
не заздрить, не величається.
Любов, яка не поводиться нечемно,
не шукає тільки свого.
Любов, яка не рветься до гніву.
Любов, яка тішиться правдою.
Любов, яка усе зносить.
Любов, яка вірить у все,
сподівається всього,
усе терпить.
Така любов.
Дай руку.
Ти розумієш?
Тоді запиши.
Колись я хотів помсти,
як Кассій та ці юнаки.
Я знаю шлях руйнування краще за всіх.
Я ненавидів послідовників Христа.
Я полював на них, як на звірів.
А коли вони втекли з Єрусалиму,
я пішов до храму до первосвящеників,
щоб отримати дозвіл поїхати в Дамаск
та заарештувати всіх, хто вірить в Євангеліє.
Я вирішив бути каральною рукою Бога.
Його гнівом.
Ти вірив, що все, що ти робив,
було з любові до Бога.
Сліпої любові.
Я знав лише закон.
Якщо вода тече
з гори, що крім дива
може змусити її потекти назад?
Шлях до Дамаска був
твоїм дивом.
Так.
Шлях до Дамаска.
Савле...
Нащо ти переслідуєш мене?
Хто ти, Господи?
Я Ісус,
якого ти переслідуєш.
Що відбувається? Що сталося?
Він осліп.
Ось, покладіть його сюди.
Щось сталося на тому шляху.
Ніби світло.
І голос, як...
Як грім.
Він впав на коліна, як підкошений.
І він вигукував слова:
«Хто ти, Господи?»
Він постійно казав уголос,
що Ісус - Месія.
Савле з Тарса,
ти мене чуєш?
Ананію?
Ти знаєш, хто я?
Бог послав мені видіння, що ти до мене прийдеш.
Кажуть,
що ти збожеволів,
що нічого не їв та не пив
три дні.
Твої дії проти послідовників Христа,
усе зло, яке ти приніс,
усім відоме.
Я знаю, що ти прийшов сюди з дозволу первосвящеників
заарештувати усіх, хто вірує в Господа.
Я нещасний чоловік.
Я заслуговую смерті.
Так.
Ми всі такі.
Але
Христос
нас визволив.
Брате Савле,
Господь Ісус,
який з'явився тобі на шляху сюди,
послав мене, щоб ти знову зміг бачити
та наповнився
Духом Святим.
Брате Савле,
отримай свій зір.
Усе в твоєму житті змінилося,
та ти продовжував працювати.
Три роки в Аравії.
Чому?
Петро та інші провели три роки з Христом.
Я мав зробити те саме.
Я мав навчитися молитися,
говорити.
Любити.
Добре, старий.
Розкажи про все, що було потім.
В'язню, вставай.
Грек теж.
Пане.
Може, стільця?
Я постою.
Я бачу, ти стоїш
як чоловік, якого часто шмагали.
Кажуть, що хребет згинається та не загоюється як треба.
Я правий?
Ти правий.
Гадаю, ти знаєш, яку відповідальність
я несу за те, щоб в'язні залишалися в тюрмі.
Я добре знаю, що втрата в'язня означає смерть для тебе й твоїх людей.
Саме так.
Тому ти розумієш мою стурбованість.
Префекте, гадаєш, ми замислюємо втечу?
Чоловік, звинувачений у підпалі Рима,
ночами таємно зустрічається з греком.
Можливо, ви плануєте не лише втечу,
але й заколот.
-З якою метою? -Помститися.
Послідовників вашого культу б'ють, ґвалтують і вбивають для розваги.
Ми заради Бога йдемо на смерть,
тому нас і вважають вівцями на бійні.
Навіть вівці збунтуються, якщо їх сильно відшмагати.
Гадаєш, я прийшов до Рима не з власної волі?
Що я в цій камері випадково?
Мене мало цікавлять обставини твого прибуття.
Мене цікавлять документи,
які складаються всередині моєї в'язниці.
І залежно від того, що я знайду, я вирішу, що робити.
Я вважатиму грека загрозою Риму, поки не доведено протилежне.
Киньте його до карцеру з проповідником.
Їй не краще.
Я заплачу, скільки скажете.
Питання не в ціні.
Питання в тому, що це за хвороба.
Я ніколи нічого подібного не бачив.
Будь ласка.
-Я розумію твій біль, Кассію. -Розумієш?
-Не кажи, що розумієш. -Але Христос казав про любов,
-мир та розуміння. -Нічого ти не розумієш.
-Ти відповідаєш тілом. -Люди гинуть
щодня через нас.
Я втратив усіх рідних!
-Рідних? Ти говориш про рідних? -Так. Моїх рідних.
Послухай мене! Мої рідні досі живі,
і я не наражатиму їх на небезпеку
-через безглуздий план! -Ти боягуз!
Подумай про своїх рідних!
-Ні! -І що ти робитимеш?
Ні! Тихіше!
Луку посадили до в'язниці.
-Що? -Звинуватили у змові.
Що ти сказав?
Луку посадили до в'язниці.
І я зібрав людей, готових штурмувати в'язницю та визволити їх.
-Навіщо, Кассію? -Заради справедливості.
Справедливості?
Подумай, як по-дурному виглядатиме Нерон, втративши чоловіка,
-якого він звинуватив у підпалі Рима. -Ні.
Якщо вас схоплять, то прийдуть по всіх нас.
-Послухай мене. Будь ласка. -Саме так.
Послухай мене! Ми можемо об'єднатися
з тими могутніми родинами, щоб скинути Нерона.
І ми зможемо принести мир до Рима, якщо прийдемо до влади.
Христос казав піклуватися про світ, а не керувати ним.
Послухай уважно.
Послухайте мене всі.
Дехто з вас хоче залишитися у місті.
А дехто хоче піти.
Та якщо будь-хто з вас...
Якщо будь-хто з вас візьметься за зброю,
йому в цій спільноті не буде місця.
Кассій та інші нарешті заспокоїлися.
Я постійно думаю про Тарквіна.
Бідолашний хлопчик.
Ми послали його туди, Аквіло.
Я знаю. Я звинувачую себе в цьому.
Я мав зробити це.
Ми втратили стільки людей, Присцілло.
Я не можу навіть думати, що втрачу ще когось.
Гадаю, вже час покинути Рим, знаючи, що деінде ми будемо
захищеними і зможемо служити.
Я молю Бога, щоб він обернув це на добро.
А я молю Бога, щоб ти мені пробачив,
бо я вірю, що Бог закликає нас іти різними шляхами.
Я знаю...
Я знаю, що ти любиш це місто, його жителів.
Це частина тебе. Я розумію.
Благословляю тебе.
Маю сказати...
Мені більше подобалося приїздити у гарну орендовану віллу,
коли тебе останнього разу було заарештовано в Римі,
а не в цю бісову діру.
Ти сумуєш за подорожами?
Ти, мабуть, жартуєш?
Знаєш, у мене було чудове життя, доки я не зустрів тебе.
Твоя незламна відданість
додавала мені сил цими холодними ночами
у глушині,
на голодний шлунок,
коли жахливо боліли ноги і спина.
Посеред ночі ти співав цих жахливих пісень.
Вибач, але я їх чув у дитинстві,
і я багато разів тобі казав, що це єдине, що допомагає мені заснути.
У тебе голос був вищий за голос матері Тимофія.
Ми незнайомі.
Вона теж гарно співала?
А Петро хропів.
-За цим ми не сумуватимемо. -За цим ми не сумуватимемо.
Дні з тобою
були справді тяжкими.
Я за ними сумую.
Я вдячний Богові, що він звів мене з тобою, брате.
Не знаю, де б я був без тебе.
Ти б точно помер
від малярії чи втрати крові.
Луко, ні.
Це так нудно.
Просто чоловік, який ходив світом та виголошував довгі промови.
Найцікавіша частина - каменування цього чоловіка.
Маурицію,
до мене дійшли жахливі чутки про цього чоловіка.
Темний чаклун,
заклинач змій та демонів,
він здатний зцілити калік,
лише доторкнувшись до них плащем.
Цілитель?
Ні, я хочу сказати, за чоловіком не йдуть
тільки тому, що він оступається та падає,
ходить туди-сюди
і щось говорить.
Мабуть, у цій історії є ще щось.
Ти маєш змусити його зізнатися.
Що він ще скаже крім того, що вже сказав на суді?
Чоловік на суді скаже що завгодно, аби врятуватися.
Але ж його засудили. Його стратять.
Ніхто не хоче піти з життя без спадку,
не похвалившися своїми подвигами,
щоб світ його пам'ятав.
Розбуди його самовпевненість.
Можливо.
Я прийшов сюди, щоб знайти мир.
Тут не видно Рима.
Не видно того, на що перетворилося велике місто.
Я недооцінив тебе.
Ти швидше солдат, а не проповідник.
На твоїх руках досить крові.
Гріхи минулого життя,
змиті Божою милістю.
Гріх, благодать, милосердя.
З твоїх філософських писань я не зрозумів,
чому християни вважають тебе своїм лідером
і чому Нерон назвав тебе головним ворогом Риму.
Гадаю, ти вже знаєш правду,
що ми невинні у підпалі.
Чому Нерон звинувачує в цьому тебе?
Вулицями ходять чутки про твої здібності.
Мабуть, ці надприродні сили
Нерон вважає загрозою.
У мене немає жодних сил.
То ці історії неправдиві?
Вони всі правдиві.
Чому люди хваляться твоїми здібностями?
Я ніколи не казав цього, щоб похвалитися.
Я хвалюся лише своєю слабкістю,
щоб на мене зійшла сила Божа.
Мало хто з людей визнають, що вони слабкі.
І вже точно ніхто цим не хвалитимуться.
Я з радістю цим хвалюся,
бо ця сила росте зі слабкості.
Мабуть, ти накопичив багатства.
Землі.
Вплив на людей.
Може, це викликало заздрість Нерона.
Я ніколи не взяв жодної монети за своє служіння Христу.
Справді?
Добра новина про спасіння - безкоштовна.
Вона була дана мені безкоштовно,
і я безкоштовно її роздаю.
Отже, у тебе є деякі сили,
але ти не маєш права ними користуватися.
Ти творив дива, але не хвалишся ними заради слави.
Ти не береш платні за свою роботу.
Здається, ти не лідер, а раб.
Раб, якого звільнили.
Ми римляни. Ми вже вільні.
Усі люди - раби чогось.
Цей грек,
він ризикує життям заради тебе.
Чому?
Він вважає, що люди мають знати деталі мого життя.
Моя дочка хвора.
Якщо я помолюся Христу, твоєму Богові, вона зцілиться?
Не знаю.
Його шляхи - не мої шляхи.
То ти нічого не пропонуєш.
Я пропоную правду про спасіння, у яку вірю всім серцем.
Грек може забрати папери. Я не бачу в них жодної цінності.
Завтра його випустять.
Префекте Маурицій.
Грек Лука -
чудовий лікар.
Незрівнянно талановитий.
Ні.
Я не хочу розлютити богів, запросивши додому християнина.
Я сказав, що ти можеш допомогти його дочці.
Як я можу лікувати, коли він і Рим принесли стільки страждань?
Ти знаєш цього чоловіка краще за мене.
Ти
молився грецьким богам,
так само як він молиться римським.
У своїй розповіді про Господа чому ти так часто пишеш
про бідних,
вигнанців і чужоземців?
Мабуть, я хотів, щоб люди зрозуміли,
що царство Боже відкрите для нас усіх,
що милість дається всім.
Саме так.
Ми не повинні забувати, що значить загубитися.
І знайти шлях.
Не хвилюйся, брате.
Коли настане та мить,
тобі вистачить сил вчинити правильно.
Де багато гріха,
там ще більше благодаті.
-Я більше нічого не можу зробити. -Як це так?
Я питав інших. Ні в кого немає відповіді.
І вона не піддається жодному лікуванню.
У мене більше немає ідей.
Спробуйте щось інше.
Принесіть ще одну жертву.
Моліть богів за її життя.
Не зневірюйся, Маурицію, ти хороший чоловік.
Боги можуть почути тебе та зцілити її.
Ти не бачилася з лікарем.
Ти сказав мені піти подихати повітрям,
тож я пішла надвір.
Він більше нічого не може зробити.
Я не сумнівалася.
Тут не можна говорити.
Боїшся, що боги почують, що ти кажеш?
Ти звинувачуєш мене в тому, що я розлютила богів,
а сам що робиш?
Дружини вартових пліткують,
що ти ставишся до цього тарсянина,
який плює в обличчя Рима, з деяким співчуттям.
Він римський громадянин.
Якщо в моєму ставленні є якась доброта, то через це.
Що це за доброта - прихистити християнина-грека,
всупереч прямому наказові твого імператора?
Тебе треба судити і стратити за зраду.
А ти вважаєш, що я розлютила богів!
Я прихистив грека, а чоловікам цих пліткарок
платять, щоб пильнувати його.
Твоя дочка помирає,
а ти наважуєшся ображати богів своїми діями?
Усі ці роки я була тобі вірною.
Коли тебе не було поруч!
Коли ти був у походах.
Ти не думав, що мені було самотньо?
Ти не думав, що мені бракувало любові?
У мене нічого не було.
Нічого!
А потім народилася вона.
Дорогоцінна дівчинка.
І вона була моєю...
Моєю радістю.
Вона була моїм життям, коли тебе не було поруч.
Та зараз ти намагаєшся відібрати в мене мою радість,
моє життя, бо відмовляєшся побороти свій егоїзм!
-Це не моя провина. -Це все твоя провина!
Боги мені свідки, я кажу, що її смерть
-буде на твоїй совісті. -Годі!
Зроби це.
Позбав мене від страждань, коли вона помре.
Стій!
Сюди. Швидко. Коридором. Уперед!
Будь ласка! Благаю!
Звільніть нас!
Брати, врятуйте нас!
Сюди!
Швидше. Ми прийшли тебе звільнити.
Хто вас послав?
Ми прийшли в ім'я Христа.
Ви чините насильство над представниками влади в ім'я Христа?
Настав момент скинути цю прокляту владу
і повернути її людям.
Як гадаєте, хто дав владу Риму?
Ти тут помреш.
І твоя справа помре з тобою.
Христос уже переміг усіх ворогів на хресті.
Ви кажете, що прийшли від його імені,
але мені зрозуміло, що ви його не знаєте.
Кассію, треба йти. Негайно.
Дурні.
-Перевір в'язнів. -Так, пане.
То он як ви мені платите за добро?
Вдираєтеся у мою в'язницю.
Вбиваєте моїх вартових.
Завжди будуть люди,
що намагаються взяти справедливість у свої руки.
Ви не берете на себе відповідальності?
Якби ми були відповідальні,
хіба б ти сам не сидів у камері та не очікував страти?
Як можна самими лише словами
плювати в обличчя імператору?
Самими лише словами ти кидаєш виклик Риму.
Слова не здатні знищити імперію.
Бо, мабуть, це не лише слова,
а істина.
Ти завжди говориш: «Істина».
Та це істина лише з твого погляду.
Якби це була єдина істина, усі б у неї вірили.
Це не так.
Христос, який є істиною, воскрес із мертвих.
Багато хто досі не вірить.
Брехня. Вигадки.
Якщо Христос не воскрес із мертвих, тоді наше проповідування не має ваги
і наша віра теж.
І в тебе немає жодних сумнівів?
Люди не йдуть на смерть за те, в чому сумніваються.
Ти стверджуєш, що служиш богові над богами,
та я бачу перед собою лише старого чоловіка в кайданах.
Твоє життя - побої та смердючі камери.
Я заслуговую на гірше, але...
Благодаті вистачить на всіх.
Бути багатим,
а не бідним.
Бути сильним,
а не слабким.
Мати рабів і слуг, а не служити самому.
Не треба бути дуже розумним,
щоб озирнутися та побачити, що цьому світові дечого бракує.
Не став під сумнів велич Риму.
А як же твоя хвора дочка?
Що Рим їй запропонував?
Ще одне слово - і я відправлю тебе до якого хочеш бога.
Ти правий, моя дочка помирає.
Боги мені не відповідають.
Є інший шлях.
Ні. Немає.
Твій Христос не вирішує жодних проблем.
Бездумна сентиментальність для найслабших і найбідніших,
щоб зробити їхнє жалюгідне життя прийнятним,
доки їх не поховають у землі та не забудуть.
Завтра в цирку ігри.
Візьміть грека,
-щоб він помер для слави моїх богів! -Ні!
Хай вони змилуються над моєю дочкою.
Ні!
Луко!
Ти мав втекти, поки був шанс!
І покажи цьому чоловікові з Тарса, як Рим ставиться до ворогів.
Допоможи нам завершити шлях, Отче.
Кассій та інші зникли.
Усе місто насторожі.
Як вони могли?
Вони всіх наражають на небезпеку.
Збентежені, егоїстичні молодики зі своїми власними амбіціями.
Не варто очікувати, що вони повернуться.
Але Лука вранці помре
разом із нашими братами й сестрами.
Я лише хотіла допомогти місту.
А тепер від нас смердить смертю.
Скільки б ще людей померло, якби тут не було тебе?
Моє серце болить за Рим.
Я знаю, що не можу допомогти усім, та Христос просив нас спробувати.
Я справді хочу тут залишитися.
Та разом ми сильніші.
Я тебе знаю.
Ти подорожував із Павлом.
Лука, лікар.
Це я.
Ти знаєш, що з нами буде?
Нам тут нічого не розповідають.
Завтра будуть ігри.
Усі, підійдіть ближче.
-Підійдіть ближче. -Ходіть.
Буде хвилина болю.
Та лише хвилина.
Лише хвилина.
А потім ми всі повернемося додому,
до нашого Господа Ісуса Христа, назавжди.
Знаєте, в серці
я вважаю, що треба якось відплатити римлянам
за злочини, які вони скоїли.
Але це можна зробити лише одним чином.
Пам'ятайте, що сказав Господь нам на хресті.
«Прости їм, Господи, бо не відають, що чинять».
Він просив нас молитися так.
Тож молімося.
-Отче наш... -Отче наш...
...що є в небі,
нехай святиться ім'я Твоє,
нехай прийде Царство Твоє, нехай буде воля Твоя, як на небі, так і на землі.
Хліба нашого щоденного дай нам сьогодні
і прости нам провини наші,
як і ми прощаємо винуватцям нашим.
І відведи нас від спокуси,
але визволи нас від злого.
Амінь.
Будь ласка, врятуй її.
Я не можу її втратити.
Що завгодно. Будь ласка.
Приведи сюди грека. Негайно!
Так, пане.
Ти можеш її врятувати?
Швидко дай мені ножа.
Негайно.
Груди твоєї дочки наповнюються кров'ю.
Якщо я не випущу її, вона помре. Ножа, будь ласка.
Дякую.
Дай мені руку.
Перо й пергамент, будь ласка.
Тут знайдеш Аквілу й Присціллу.
Скажеш їм, що я тебе послав за цими речами.
І їх треба принести мені негайно.
Здається, я знаю, що з нею.
Цю хворобу я одного разу бачив на острові Родос,
але зараз буде складно врятувати їй життя.
Ти довіряєш мені життя своєї дочки,
так само як я довіряю тобі життя людей, яких ти там побачиш.
Тепер іди.
Ні, хліба більше немає.
Відчиніть двері! Мені треба поговорити з Аквілою та Присціллою!
Заберіть дітей.
Ходімо.
Гаразд.
Відчиніть двері! Будь ласка!
Будь ласка! Відчиніть!
Ти Аквіла?
Я шукаю Аквілу та Присціллу.
-Де Аквіла? -Я Аквіла.
Мене прислав Лука.
-Тебе прислав Лука? -Так.
Мені потрібна ваша допомога, будь ласка.
Моя дочка помирає. Будь ласка.
Грек живий.
Дякувати Богові.
Завдяки йому моя дочка жива.
Він не мусив її рятувати.
Він послав мене до будинку за деякими речами.
Там ховалося повно ваших людей.
Він знав, що я можу їх видати,
можу всіх їх відправити сьогодні на арену.
Я вдячний.
Моя дружина, моя дочка вдячні.
Сподіваюся, що це показало тобі істину.
Мені шкода за цирк Нерона.
Мені шкода, що ваші люди сьогодні загинули.
Ти колись плавав на човні?
Так.
Уяви, що ти дивишся на безмежне море.
Ти нагинаєшся, опускаєш руку у воду
та зачерпуєш трохи.
Вода одразу починає витікати в тебе крізь пальці,
поки рука не залишиться порожньою.
Вода - це людське життя.
Від народження до смерті
воно витікає крізь пальці, поки там не залишиться нічого.
Разом з усім, чим ти у світі дорожиш.
А царство, про яке я говорю,
заради якого я живу,
схоже на решту води в морі.
Людина живе задля пригоршні води, що витікає у неї крізь пальці.
А ті, хто слідує за Ісусом Христом,
живуть задля безмежного моря.
А якщо після цього всього
я досі не вірю у твого Христа?
Я не намагався тебе переконати.
Послухай мене.
Вистачить лише однієї миті.
Це не я.
Це сам Христос погляне на тебе та проб'є твою броню.
І цієї миті ти зрозумієш, що Бог тебе знає
і любить.
Я молитимуся, щоб ця мить для тебе настала.
Я хотів би прогулятися на сонці.
Звісно.
Ти врятував його дочку.
Нас упізнаватимуть завдяки любові.
Це і є наш шлях.
Я чув радісні крики натовпу у будинку римлянина.
Я не забуду їхні обличчя, доки житиму.
Сурми звучали найголосніше, коли вони повернулися додому.
Сьогодні було гучне святкування.
Гучне святкування.
Якщо ми живі, ми живі завдяки Богові.
Якщо ми помираємо, ми помираємо для слави Божої.
Живі чи мертві, ми належимо Богові.
Блискуче.
У мене є закінчення.
Прослухай. «Протягом двох років
Павло жив у Римі на орендованій віллі».
Ні. «Будинку».
«І був радий усім, хто приходив до нього.
Він проповідував царство Боже
і навчав про Господа нашого Ісуса Христа хоробро
та без вагань».
Ось так. Звучить добре.
А як щодо мого другого арешту?
Щодо суду на Форумі, вироку Нерона,
темряви камери?
Я почав розповідь про ці події
із заклику Христа до його послідовників
бути свідками його в Єрусалимі та до краю світу.
Історія, що почалася в Єрусалимі 30 років тому,
зараз дісталася Рима.
Отже, це кінець.
І все ж таки смерть - це лише початок.
Ми зустрінемося на новому шляху, я певен цього.
Якщо я житиму, то житиму для Христа,
а якщо помру, то це буде для мене надбання.
Мені подобається.
Запиши це.
У нас добре виходить.
Уже більше ста копій.
Заберемо їх з собою з Рима та роздамо в усіх спільнотах.
Це допоможе багатьом людям.
Дякую тобі.
Луко.
Що ти робитимеш?
Я зараз не можу кинути Павла.
Коли ми підемо,
я не зможу гарантувати тобі безпечного виходу з Рима.
Аквіло, ти вже зробив більше, ніж треба.
Гадаю, що для мене закінчити роботу важливіше.
Мабуть, є в житті речі, варті ризику.
Я за вами сумуватиму.
Тримай. Павло попросив
негайно передати це послання Тимофію.
Звичайно.
Не бійся.
«До Тимофія, сина улюбленого.
Благодать, милість, мир від Бога Отця
й Христа Ісуса, Господа нашого.
Пам'ятай про Ісуса Христа, що воскрес із мертвих,
з насіння Давидового.
Тож не соромся засвідчення Господа нашого,
ні мене, Його в'язня.
Але страждай з Євангелією
за силою Бога,
що нас урятував
і покликав святим покликом,
не за наші діла,
але з волі Своєї та з благодаті.
За моєю Євангелією,
за яку я терплю муки
аж до ув'язнення, як той злочинець.
Але Слова Божого не ув'язнити.
Бо я вже
за жертву стаю,
і час відходу мого вже настав.
Я змагався добре,
свій біг закінчив,
віру зберіг.
Господь з твоїм духом.
Благодать
з вами».
ДО УВ'ЯЗНЕННЯ НЕРОНОМ
ПАВЛО ПРОЙШОВ БІЛЬШЕ 15 ТИСЯЧ КІЛОМЕТРІВ
ЗА ТРИДЦЯТЬ РОКІВ,
ЗАСНОВУЮЧИ ХРИСТИЯНСЬКІ СПІЛЬНОТИ У ВСЬОМУ СТАРОДАВНЬОМУ СВІТІ.
ЖИТТЯ ПАВЛА ДОБРЕ ОПИСАНЕ ЛУКОЮ
І БУЛО ВКЛЮЧЕНЕ ДО ОДНІЄЇ З НАЙВІДОМІШИХ КНИГ
НОВОГО ЗАПОВІТУ - «ДІЯНЬ АПОСТОЛІВ».
ЦЕЙ ФІЛЬМ ПРИСВЯЧУЄТЬСЯ УСІМ ПЕРЕСЛІДУВАНИМ ЗА ВІРУ.
Переклад субтитрів: Сергій Волоконецький